L'edat de consentiment sexual és una figura recollida a diversos codis penals que indica l'edat mínima dels membres que participen en un intercanvi sexual: es considera que la relació és no consentida (i per tant un possible delicte) encara que hi hagi acord si les persones tenen menys d'aquesta edat, perquè no se'ls considera prou madurs com per prendre la decisió de consentir a tenir sexe avaluant-ne les conseqüències.
Hi ha països que no fixen aquesta edat mínima i altres que presenten discrepàncies en la seva legislació, com per exemple els casos de Paraguai o Xile, on l'edat per acceptar relacions homosexuals és major que la legislada per a relacions heterosexuals, o el cas d'Indonèsia,[1] que diferencia entre dones i homes (les dones poden tenir relacions abans). D'altres territoris consideren el matrimoni una excepció d'aquesta edat i així poden practicar el coit parelles casades menors d'edat. Per últim, en determinats indrets practicar el sexe fora del matrimoni és il·legal i per tant no recullen la figura de l'edat de consentiment, sinó que es lliga a l'edat mínima per al casament.
Els grups de reforma sovint introdueixen com a excepció que els membres de la parella siguin menors però d'edat similar i que acceptin la relació. La prostitució queda fora de l'edat de consentiment, essent als 18 l'edat mínima per exercir-la en aquells països on és legal.